Deșertul Atacama din nordul Chile, este renumit pentru cerul de noapte întunecat,
care poate fi apreciat pe deplin datorită absenței poluării luminoase.
Dar chiar și cel mai întunecat cer nu înseamnă întuneric absolut.
Astronomii de la Observatoarele ESO întâlnesc adeseori un fenomen de lumină naturală deasupra telescoapelor ESO
cunoscut sub numele de lumină zodiacală.
Aceasta este ESOcast!
Ştiință de ultimă oră și viața din spatele scenei de la ESO, Observatorul European de Sud.
Explorăm frontiera finală cu Dr. J gazda noastră, cunoscut și ca Dr. Joe Liske.
Bună ziua și bun venit la un alt episod al ESOcast!
Observatoarele ESO sunt în locuri atât de întunecate
încât în mod normal într-o noapte fără lună ele sunt luminate
doar de către lumina slabă a miliardelor de stele din Calea Lactee.
Dar există o serie de alte fenomene interesante
care pot fi observate pe cerul de deasupra telescoapelor.
Acestea includ, de exemplu, vălul slab de lumină nocturnă din atmosferă,
și apariția ocazională a acelor "red sprites" deasupra furtunilor îndepărtate.
Și apoi, în fiecare noapte, mai ales în orele de după apusul soarelui sau înainte de zori,
această coloană slabă, neclară de lumină apare pe cer,
chiar deasupra orizontului, extinzându-se în sus.
Această apariţie strălucitoare este cunoscută sub numele de lumină zodiacală.
La scurt timp după apusul soarelui, atunci când stelele încep să apară pe cer,
primele indicii ale luminii zodiacale devin deasemenea vizibile.
Odată cu întunericul care acoperă deșertul, această lumină devine mai evidentă
și poate fi văzută ca o coloană de lumină strălucitoare ce se ridică dinspre orizont.
Această coloană luminoasă urmează fundalul înstelat de pe cer,
în cele din urmă dispărând sub orizont odată cu rotirea Pământului în jurul axei sale.
Chiar si după ce cea mai luminoasă parte a luminii zodiacale a trecut sub orizont,
urme din ea sunt încă prezente,
deşi acum seamănă cu o punte extrem de subţire şi slab iluminată, care devine din nou mai strălucitoare
chiar înainte de zorii zilei.
Originile luminii zodiacale se găsesc în interiorul Sistemului Solar.
Soarele este înconjurat de particule mici de gheaţă şi praf,
care sunt în mod constant completate cu rămăşiţe de la comete și de la asteroizi.
Aceste particule se distribuie în cadrul aceluiași disc plat de spațiu locuit de planete.
Privit de pe Pământ, acest disc apare ca o linie subţire pe cer,
numită ecliptică, pe care pare că o urmează Soarele, Luna şi planetele atunci când se mişcă pe cer.
Lumina zodiacală este creată atunci când lumina Soarelui este împrăștiată de aceste particule
în direcția Pământului.
Când este privit de pe Pământ, se creează aparența unei benzi continue de lumină de-a lungul eclipticii,
mai ştearsă la depărtare mai mare de Soare.
Constelațiile zodiacului, de asemenea, se află de-a lungul eclipticii,
și de aici şi numele de lumină zodiacală.
De-a lungul eclipticii, la înălţime, poate apărea şi o pată ovală de lumină,
cunoscută sub numele de Gegenschein sau contra-strălucire.
Numit de exploratorul german Alexander von Humboldt,
acest fenomen este creat de lumina Soarelui, care este împrăștiată înapoi către particulele de praf interplanetar.
Se poate observa la punctul de pe cer opus Soarelui.
Un fenomen similar poate fi experimentat aici pe Pământ.
Când vă întoarceți spatele Soarelui pe vreme cețoasă,
o aură de lumină, numită "glorie", apare uneori în jurul umbrei de pe pamânt.
Fenomenul de lumină zodiacală pare să fi fost investigat mai întâi la sfârșitul anilor 1600,
de către astronomul italian Giovanni Cassini și matematicianul elvețian Nicolas Fatio de Duillier.
Ei au fost extrem de fascinaţi de această lumină pe cer și, desigur, în secolul al XVII-lea,
exista foarte puțină poluare luminoasă, astfel încât pentru ei
a fost relativ ușor să observe acest fenomen, chiar și din orașe.
Observațiile moderne au arătat
că nu doar Sistemul Solar ar putea să prezinte lumină zodiacală.
Datele de la interferometrul VLT de la Observatorul Paranal al ESO
au scos la iveală faptul că numeroase alte sisteme planetare sunt, de asemenea, înconjurate de praf interplanetar.
Lumina zodiacală este o proprietate cu adevărat fotogenică
și deci nu e de mirare faptul că a devenit un subiect popular printre fotografii pe timp de noapte, în deșertul Atacama.
Faptul că este atât de vizibil la observatoare ESO
este o confirmare frumoasă a condiţiilor de observare incredibil de bune de aici.
Semnez Dr. J, pentru ESOcast. Fiţi alături de noi şi data viitoare pentru o altă aventură cosmică.
Transcriere: ESO; traducerea: Paul Robu