Instrument MUSE na Esojevem Zelo velikem teleskopu
je posredoval astronomom doslej najboljši tridimenzionalni posnetek globokega vesolja.
S 27 urnim snemanjem področja Hubblovo južno globoko polje
so ta nova opazovanja odkrila razdalje, gibanje
in druge lastnosti večjega števila galaksij kot kadarkoli prej na tem majhnem delu neba.
Ta opazovanja presegajo Hubblova in odkrivajo prej nevidne objekte.
To je ESOcast!
Vrhunska znanost in življenje v zakulisju ESO, Evropskega južnega observatorija.
Dolge ekspozicije neba so ustvarile celo vrsto posnetkov globokega polja, ki razkrivajo marsikaj o mladem vesolju.
Med najbolj znanimi je Hubblovo globoko polje, posneto leta 1995,
ki je hitro spremenilo naše razumevanje zgodnjega vesolja.
Dve leti kasneje mu je sledil podoben pogled južnega neba — Hubblovo južno globoko polje.
Toda ti posnetki niso vsebovali vseh odgovorov.
Da bi izvedeli več so astronomi morali pogledati vsako galaksijo posebej z drugimi instrumenti —
da bi svetlobo razdelili na njene barve in izmerili razdalje in ostale lastnosti galaksij.
To je bila zamudna in naporna naloga.
Danes pa je novi instrument MUSE sposoben opraviti to delo na vseh objektih v polju v eni sapi —
in tudi veliko hitreje.
Ena izmed Musejevih prvih nalog je bila pogledati Hubblovo južno globoko polje —
in rezultati so presegli vse napovedi.
Celo s krajšo ekspozicijo, od tiste ki jo je uporabil Hubble,
je MUSE odkril več kot dvajset šibkih objektov, ki jih Hubble sploh ni videl.
Musejevi podatki vsebujejo spekter za vsak točkovni element posnetka
— skupaj okrog 90 000 —
ki astronomom prinašajo vedenje o razdalji, sestavi in notranjemu gibanju za več sto oddaljenih galaksij.
MUSE ne naredi enega samega posnetka, marveč sestavi več tisoč posnetkov,
vsak izmed katerih prikaže pogled v različni barvi.
Ta nova opazovanja so omogočila znanstvenikom meritev razdalj do 189 galaksij na tem delu neba.
Na sliki so galaksije označene z barvnimi simboli.
Barve prikazujejo kako oddaljene so galaksije -
modre in zelene so relativno blizu, roza in škrlatne pa zelo oddaljene.
Vidimo jih, ko je bilo vesolje še zelo mlado.
Trikotniki prikazujejo objekte, ki so tako šibki, da jih na Hubblovih posnetkih sploh ne vidimo —
vendar jih je MUSE zaznal.
Za bližnje galaksije lahko MUSE celo pogleda kako se vrtijo
ter kako se jim lastnosti spreminjajo v posamičnih predelih.
Ko pregledamo Musejeve 3d podatke vidimo
kako se en del vrteče galaksije prikaže prej kot drugi,
saj se en del približuje, drugi pa oddaljuje.
Dopplerjev efekt premakne svetlobo proti modremu oziroma rdečemu delu spektra.
Musejeva moč pri odkrivanju oddaljenega vesolja je bila dokazana.
Astronomi bodo lahko sedaj raziskovali tisoče galaksij
in odkrivali nove izjemno šibke in oddaljene galaksije.
Ti dojenčki — gledamo jih kot so bile v preteklosti, pred 10imi milijardami let —
počasi rastejo in postajajo galaksije podobne naši Galaksiji, ki jo vidimo danes.
Z raziskovanjem tako galaksij v tako zgodnjem obdobju lahko marsikaj izvemo o njihovem razvoju.
Prepis ESO; prevod Dunja Fabjan za Portal v vesolje (www.portalvvesolje.si)